UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
În filme întotdeauna se spune că...
parcă ar dormi.
Nu arată ca și cum ar dormi. Arată moartă.
Ai... Arată grozav. Ai făcut o treabă grozavă ca de obicei.
- Mulțumesc. - Dar nu arată ca și cum ar dormi.
Nu știu de ce spun oamenii asta.
Majoritatea oamenilor spun dorințe la o înmormântare.
"Sunt...
într-un loc mai bun. Și-au găsit liniștea,
ne zâmbesc de sus."
Spun dorințe cu voce tare.
Cât de rău a fost?
Adică, când a...
ajuns aici? Cum arăta?
Chiar întrebi asta?
Nu.
Ai dreptate.
Ce-ar fi s-o iei mai ușor?
O să fie o noapte lungă. Ai băut toată ziua.
E o cantitate ridicolă de mâncare. Continuă să vină.
Sper că nu au luat cina.
Îmi dai un pahar?
Trebuia să le fi spus să nu mănânce înainte.
E suficientă în bucătărie, dacă o terminăm pe asta.
- Mulțumesc. - Da.
Ai luat legătura cu un florar pentru mâine?
Da, e totul aranjat.
Promit.
O să fie o problemă pentru Luke?
Dacă încearcă, Steve îl duce înapoi la hotel.
Vine direct de pe stradă?
Steve a zis că nu avea nici măcar pantofi când l-a găsit.
Grozav. Mergem să vedem cum aterizează.
Zboară de-a lungul țării ca să vomite pe sora lui moartă.
Dumnezeule, Theo.
Ar trebui să ne ascundem gențile, totuși.
Și tata?
Știu că au luat cursa împreună, deci e aici.
- A mai fost aici? - Încercam să-mi amintesc și eu asta.
Nu a fost, nu?
Sau dacă a fost, nu-mi aduc aminte.
Mă duc eu. Voi relaxați-vă.
Te rog, Luke.
Nu strica totul.
E amuzant, Nellie a încercat întotdeauna să ne adune pe toți la un loc.
- Și tata a încercat ani de zile. - Pot să iau haina?
- Da, chiar te rog. - Cineva ar fi trebuit să-i spună
că nu trebuia să încerce atât de tare.
Bună!
Vreme nasoală afară.
Doar plouă un pic.
Bună, Shirl!
Tot nu îmbrățișezi?
- A fost o cursă liniștită? - Nu a fost... prea rău.
Lung.
Tata nu e cu tine?
A rămas la hotel. Ne-a zis să mergem înainte.
Tot își schimba hainele.
Este agitat, bănuiesc.
Luke, vrei niște apă sau ceva să mănânci?
Am un munte de mâncare. Orice îți dorești.
Îmi pare rău.
Nu pot... Nu pot...
Arată mult mai bine decât m-am așteptat.
Cred că e, de fapt sobru, de ceva timp acum.
- Care e faza cu evadarea? - Poveste lungă.
Luke!
- Ești în regulă? - Da.
- Da? - Da, eu...
Am crezut... Am crezut că pot face asta.
- Știu. - Este aici.
Nu te grăbi.
Putem aștepta.
Da.
Nu e grabă.
Eu...
Este în regulă.
Unde este Leigh?
Ce-i?
Va fi aici mâine. Am...
- Nu am călătorit împreună. - De ce nu?
Ne-am despărțit pentru o perioadă.
Luke, ești sigur că nu vrei un ceai sau altceva?
- Ar fi bun. - Da.
- Vrei niște ceai? - Da.
Ar fi grozav. Mulțumesc, Kev.
- Ce ați făcut? - Am luat o pauză.
- Adică v-ați separat? - Adică...
Dacă nu te deranjează, poate vorbim despre asta puțin mai târziu?
Avem lucruri mai importante de rezolvat în seara asta
decât căsnicia mea...
Dacă ai fi căsătorită, ai ști că oamenii vor uneori de spațiu.
Adică, Theo, nu...
Nu a sunat trebuie. Eu...
Nu e ceva neobișnuit ca oamenii căsătoriți de atâta timp ca noi...
Nu-mi pasă. Îți aduc ceva de băut.
Slavă Domnului! Mulțumesc.
Bine.
- Da? - Da.
- Să tăiem totul de la rădăcină. - Da, haide să...
- S-o facem. - Bine.
Sunt alături de tine.
Putem să facem asta.
Nu e așa de rău cum percepe mintea ta,
dar nu arată ca și cum ar dormi.
- Nu te aștepta la asta. - Bine.
Și dacă nu ești gata, ne întoarcem.
- Este în regulă. Haide. - Bine.
Da.
Este... Este ea, dle detectiv.
Afirmativ.
Identificare pozitivă. Sigur e Nellie. Și e moartă.
Iisuse!
La dracu, Shirl!
Scuze, nu știu ce m-a apucat. Am schimbat fiecare bec din casă la prânz,
pentru că dacă se arde vreunul azi sau mâine, nu am timp să-l schimb
cu tot ce se petrece în jur.
E o nebunie.
Înțeleg.
E o nebunie.
Bine.
Nu trebuie să stăm aici. Haide să ne așezăm.
- E în regulă cu ea. - Da. Ar fi bine.
Mulțumesc.
Beau ori de câte ori simt că vreau să lovesc ceva.
Incredibil de injust.
La dracu!
Ești bine, Steve?
Da, vin.
Futu-i!
Haide, adună-te.
Adună-te.
Bine, bine.
Ești bine?
- Cum? - Bagă.
- Ce? - Amănunte.
Nu știu mai multe ca tine.
- S-a sinucis în casa aia nenorocită. - N-a fost atât de simplu.
Merci. Asta lămurește totul.
Nu spun că a fost simplu, doar că atât știu.
Nu, mă refer la suicid.
Luke, s-a dus înapoi în casă nu a spus nimănui,
și s-a...
- Ai vorbit cu legistul, nu? - Da.
Așa că, probabil știi mai multe ca mine.
S-a spânzurat. Avea gâtul rupt.
Gâtul?
Poftim.
Tot nu înțeleg de ce s-a dus acolo în primul rând.
Ei bine... Mama.
Abia își mai amintea de mama.
Luke, cât de mult îți mai amintești de mama?
- Da, nu știu. - Avea cam șase ani.
Atunci, ce, dr Crain?
Usturător.
Vreau să știu ce i-a zis dna Dudley.
- Și eu. - Nu ți-a spus?
Ce crezi?
Șase ore în avion?
Nu a venit vorba?
Nu.
Tata a fost la clasa a doua.
Stai,
ai stat
la clasa întâi?
Și lui i-am luat bilet acolo.
- L-ai făcut să zboare la clasa a doua? - A insistat.
- Asta e... - Ascultă Shirl, a vrut să-și...
- Pur și simplu e... - plătescă biletul.
Așa că da, a stat la clasa a doua.
Ascultă, nu e ca și cum nu ne mai puteam opri din vorbit după aia.
Dumnezeule!
Mă duc eu...
- Bine ai venit! - Bună!
Frate, este...
- Plouă serios afară. - Da.
Știu, știu.
Ce mai faci, Kevin?
Îmi...
pare atât de rău!
Da, da. Mulțumesc.
Și... și mie.
Îmi cer scuze, am întârziat un pic.
Este în regulă.
Cum a fost zborul?
Ei bine, a fost...
bine.
Știți.
Mersi că ai venit.
Mulțumesc. Ai o casă frumoasă.
Aici se desfășoară afacerea...
Partea rezidențială este dincolo...
Mulțumesc.
Dumnezeule! Uitați-vă la voi fetelor!
A trecut ceva timp.
Da, a trecut.
Mai mult de atât.
Sau un...
minut lung.
Nu știu sigur... care.
Vrei ceva? Am foarte multă mâncare și suficient de băut.
Așa face Kevin față. Devine ospătar.
Nu mulțumesc. Nu-mi trebuie. Nu prea știu...
ce să zic,
de fapt.
Altceva decât...
știți, să vă văd pe toți în aceeași cameră.
Adică, nu pe toți.
Doar îmi pare rău că...
că suntem aici...
în...
Nici eu nu pot.
Uite cât de mari v-ați făcut.
Poftim? Ce?
În circumstanțele astea,
că trebuie să fim aici în circumstanțele astea...
Cât de elocvent. Vrei să ții elogiul mâine?
- Pentru că este... - Vrei să o vezi?
- Da, de fapt, dacă mă scuzi. - Bineînțeles.
De aceea suntem aici.
Shirley.
Ai...
Ai făcut...
Este frumoasă.
Nu ai pus prea mult machiaj. Uneori pun prea mult machiaj pe ei,
dar arată...
Ai făcut...
Mulțumesc pentru că...
ai avut grijă de ea, iar dacă este ceva...
Unde este...?
Vreau să mă duc la baie. Unde e mai aproape?
- La capătul holului. - Bine.
Pe dreapta, la capăt.
Bine.
Nu se poate.
Fantastic.
Scumpule?
Aici ești. Nu erai în pat. Unde te-ai dus?
- Iisuse Hristoase! - Da.
Înțeleg acum. S-a auzit ca un accident de mașină.
Probabil, dar nu înțeleg de ce a căzut.
Unde te-ai dus?
Nu știu, mă plimbam. Poate că mergeam în somn.
Am avut un vis foarte ciudat.
Iisuse Hristoase!
- Scumpo, nu spune asta. - Dar tu tocmai ai zis-o.
Ai dreptate. Îmi cer scuze. Ați auzit un zgomot înspăimântător?
- Atât de multe zgomote înfricoșătoare. - Da. Este în regulă, vedeți? A fost aia.
Cineva a stricat "Sandelabrul"!
- Candelabrul. A picat. - Ce naiba s-a întâmplat?
- Vezi cum vorbești. - Nu știm.
- Asta explică zgomotul. - Nu-mi place asta.
- E doar o furtună, draga mea. - Nici mamei tale nu-i plac furtunile.
- Nu-ți plac? - Nu.
De când eram de vârsta ta.
Știi ce fac furtunile?
- Trec? - Trec.
Stevie, ajută-mă.
- Ce-ți trebuie. - Doar apucă de partea cealaltă,
vreau să-l mut de aici ca să nu se împiedice nimeni de el.
- L-am prins. - Gata?
Da.
Cum a căzut?
A fost lovit de fulger?
- Nu, nimic de genul ăsta, scumpo. - Ușor, ușor.
Bine.
Ce se aude?
Grindina.
Da, este. Cam zgomotos, nu?
Bine, veniți cu mine. Hai să ne așezăm jos.
Grindină?
Da. Uneori, când tună în timpul furtunii,
vântul împinge furtuna sus în cer, foarte sus,
iar ploaia îngheață.
Deci e gheață?
- Exact. - Asta explică de ce camera mea e rece.
Mingile de gheață pică înapoi pe pământ de unde adună iar apă
și devin din ce în ce mai mari.
Ce a fost asta?
O fereastră.
Este în regulă.
- Totul este în regulă, bine? - Da.
Mi s-a spart fereastra.
- Serios? - E explodat.
- Ești bine? - Sunt bine.
- Mă duc să verific. - Pot să vin?
Sigur.
Dar restul rămâneți aici și stați departe de ferestre.
Ai grijă pe unde mergi, e sticlă pe jos.
- Parcă cineva a aruncat cu piatra. - Grozav.
- Gheață. - Ce s-a întâmplat cu candelabrul?
- Vântul l-a înghețat. - Shirl? Îmi faci o favoare?
Du-te în bucătărie
- și fă niște lapte cu ciocolată. - Serios?
Știi cum să faci, iar fratele și sora ta sunt speriați.
Bine.
- Theo, poți ajuta. Ia-l și pe Luke. - Mami.
Mulțumesc. Du-te.
- Du-te cu surorile tale. - Haide.
Acum porți mănușile în pat?
- Vrei să ne jucăm? - Taci.
Deci ori de câte ori fulgeră,
să numărăm cât durează până auzim un tunet.
Așa vom ști cât de departe este.
Bine?
Pentru fiecare cinci secunde calculăm 1,6 km.
Așa, să-l așteptăm pe următorul.
Așa.
Bine, unu, doi...
Trei kilometri.
Nu, nu chiar.
Pentru fiecare cinci secunde calculăm 1,6 km,
deci este mai aproape.
- Mamă! - E în regulă.
- E doar curentul. - Mami!
S-a oprit curentul. Sunt aici, copii.
- Veniți aici, e bine. - E în regulă.
- E o casă foarte veche, bine? - Este în regulă.
Lanternele sunt în bucătărie.
Bine, ai găsit?
Bine.
Doamna Gât-Îndoit!
- E bine. - Sunteți în regulă?
- Suntem bine. - E aici.
- Este în regulă. Gata. - Cu statuia.
- Este în regulă, scumpo. - Iar a venit aici!
Acultă-mă, dragostea mea.
Și mami a văzut lucruri.
Uneori și mami vede oameni aici,
dar nu ne vor răni, bine?
- Nu sunt aici ca să ne rănească. - Ce ai văzut?
- Toată lumea în regulă aici? - Vorbim. Da, suntem bine.
Merge una, dar astea au nevoie de baterii.
Bine. Stai cu Theo.
- Ia-o pe sora ta de mână. - Mamă.
Doar pentru o secundă. Aduc lanterna. Mă întorc.
Bine. Asta e ta, Luke.
- Ține-mă de mână. - Mulțumesc, Steven.
E doar o furtună.
- O furtună mare. - Da, nu a fost preconizată la vreme.
- E o nebunie. - Toate lucrurile tale sunt ude, Shirl.
- Grindina bate exact în fereastră. - Serios?
Nu ajută, Steve. Ne descurcăm noi.
- E totuși amuzant, nu? - Uite.
Când eram copil mergeam tot timpul cu cortul.
- Eram cercetaș. - Ce e un cercetaș?
Face parte dintr-un grup...
Oricum, mergeam cu cortul.
O dată a fost o furtună,
a fost atât de rea încât ne-am luat rucsacurile,
și le-am legat de copaci ca să nu le ia apa.
Oprește-te!
Este în regulă, suntem în siguranță, bine?
A fost tare, nu?
Ești sigur că suntem în siguranță? Nu o să explodeze acoperișul?
Știi ceva, casa asta a fost aici de foarte mult timp.
A trecut prin multe furtuni și mai rele ca asta.
- O să ne protejeze. - Da.
Credeam că urăști casa asta.
E ceva, oricum.
Da.
Bine, una...
Două, trei...
Vezi?
Pleacă.
Ce ți-am spus, Nellie? Asta fac furtunile...
Unde este sora ta?
Theo?
Era aici. Am ținut-o de mână tot timpul.
- Nellie? - Tot timpul,
i-am simțit mâna până m-am uitat.
- Nellie? - Scumpo?
- Nellie? Nell? - Scumpo?
Unde s-a putut duce? Au trecut câteva secunde.
- Poate s-a dus în camera ei. - Poate.
- I-am simțit mâna tot timpul. - E în regulă, știu că nu e vina ta.
- O vom găsi. - Dacă o ia ceva?
Știu că ți-e teamă, amice. Știu.
- Nell, haide! - Ascultă, doar se pitește de furtună.
- Probabil că e în camera ei, sub pat. - Da.
Mergem să o căutăm. O aducem înapoi, bine?
- Poate ar trebui să... - Băiatul meu scump. Da.
Steve, bine, ai grijă de toată lumea.
- Ne întoarcem imediat. - Ne întoarcem repede.
Rămâneți aici și stați departe de ferestre.
Nu scăpați lanternele. Crezi că s-a dus sus?
Am fi văzut-o dacă s-ar fi dus în coridor.
- Nell, haide ieși, e în regulă. - Nu-ți face griji. O să fie bine.
De unde știi?
Pentru că nu voi lăsa să i se întâmple nimic rău.
Niciunuia dintre voi.
Asta e treaba mea. Primul lucru care te învață la Școala Fratele Mai Mare.
Nell?
Sunt alături de tine.
Putem face asta.
Bine?
Luke.
Luke?
Îți mai amintești cuvântul ăla pe care l-a inventat?
Nu sunt sigur.
Era un cuvânt inventat.
Iar Janet tot o corecta și ea a continuat să-l folosească.
- Care naiba era cuvântul ăla? - Încerc să-mi amintesc.
Nu contează. Până la urmă, mătușa Janet...
s-a enervat și i-a zis lui Nellie să se oprească și să vorbească corect.
"Ai zece ani, vorbește cum trebuie."
Iar Nellie
s-a uitat la ea, mai matură decât era, răbdătoare
și a întrebat-o unde greșește.
Iar mătușa Janet i-a zis:
"E un cuvânt inventat."
Iar Nellie a privit-o în ochi și i-a zis:
"Toate cuvintele sunt inventate la început."
Dumnezeule, aș vrea să-mi pot aminti...
cuvântul.
"Pufplic."
Ăsta e. "Pufplic."
Plic pufos, căptușit.
"Pufplic."
Zicea că a rămas fără pufplicuri pentru scrisorile ei
și îi cerea mătușii Janet să aducă pufplicuri de la magazin.
E treia povestire stupidă pe care am zis-o despre o vară stupidă.
N-am mai locuit acolo după asta. Asta e ce-mi amintesc cel mai mult.
Știu povestirile astea pentru că am fost acolo.
Aș vrea să aud niște povești noi.
Pe bune, Theo. Ia-o mai ușor.
Sper că dacă beau o readuce la viață. Vrei să mă opresc?
Da.
- A moștenit asta de la mama ei. Știți. - Alcoolismul?
Nu, "pufplicul".
Obișnuia să...
Îi spunea lui Nell că scrisorile ei...
pentru Moș stau la cald și sunt în protejate la Polul Nord
dacă le pune în pufplic.
Da.
Nellie obișnuia să-i trimită scrisori Moșului.
Era o treabă...
foarte serioasă.
Scrisori formale.
Nu voia să-i spună...
"Moșul", așa că îi zicea dl Crăciun.
Credea că "Moș" sună nepoliticos. Nu așa se vorbește cu cei mai în vârstă.
Așa că...
"Dragă dl Crăciun, sunt...
Nellie Crain". Indiferent...
la ce adresă ne aflam.
I-am spus că nu era nevoie să includă și asta, dar...
a insistat.
Știți, pentru că...
A spus, știi...
"Cine știe câte Nell există în lume?"
Ne mutam atât de des.
Da, ne mutam atât de des...
încât, știți, putea să o confunde.
"Dragă dle Crăciun, sunt Nellie Crain din Boston.
Și...
fratele meu, Steve
vrea o mașină de scris.
Și e un frate atât de bun, " spunea.
"Iar sora mea Shirley ar vrea o nouă cameră foto
pentru că imortalizează amintirile noastre care sunt atât de valoroase."
Știți, treaba e
că nu ar fi cerut niciodată ceva pentru ea însăși.
Nici măcar o dată.
Cerea cadouri doar pentru voi. Și, Dumnezeule,
trebuia să ne asigurăm
că vă luam ce doreați,
ce menționa ea în acele scrisori.
Pentru că nu doream să-i descurajăm înclinația.
Mama ta spunea: "Vom hrăni acea rădăcină,
până va deveni copacul ei."
Ei bine,
obișnuia să scrie scrisori.
Și...
erau mereu scrise de mână.
Îmi scria o dată pe lună.
Întotdeauna.
Îmi spunea...
câte lucruri grozave vi se întâmplau.
Doi dintre noi.
Ce vrei să spui?
Adică, doi dintre noi.
Am fost șapte, acum suntem cinci,
pentru că doi dintre noi
au hotărât să moară.
Știi că unele religii nu permit îngroparea celor care se sinucid?
Este groaznic.
Ca și cum ai comis o crimă.
Când totul este cauzat de atâta durere.
Atât de multă durere.
Și Nellie știa asta.
Știa ce preț avem de plătit când cineva face asta
și tot a făcut-o.
Dumnezeule!
Aș fi vrut să se fi gândit să vorbească cu mine.
Nu știu de ce nu s-a gândit că ar putea vorbi cu mine.
Nimic
din ce i se întâmpla nu era de netrecut.
Nimic.
Știți...
o dată,
mătușa Janet...
ne-a lăsat să stăm în grădină și...
ne-a pus un cort, am topit bezele la foc toată noaptea.
- Îmi amintesc. - Da, și...
Steve...
- Da, chestia cu ursul... - Da.
Steve...
era afară și pretindea că e un urs,
bătea în cort, și...
știi, m-am speriat,
iar Nellie a zis...
A zis: "Nu-ți fie teamă,
suntem în siguranță aici.
Cortul ăsta e magic.
Ne face să fim indivizibili."
Steve s-a oprit din zgâlțâit
și zice, cu voce de urs:
"Vrei să zici
invizibili."
Iar Nellie strigă la urs: "Am vrut să spun exact ce am zis, ursule."
Aș vrea să mă refer la ceva ce ai spus tu.
Ce?
Nu tu, el.
Ai spus că Nellie...
îți scria o scrisoare... o dată pe lună?
Da, așa este.
Poate a menționat ceva în scrisorile ei lunare
care ar fi dat de gândit, nu știu, legat de starea ei mentală?
Nu, doar...
Nu...
Știi...
vorbea de voi, ca în scrisoarea pentru Moș
îmi vorbea despre voi.
Ai spus asta, dar...
Știm că îți place să păstrezi unele lucruri pentru tine
când un membru de familie se sinucide.
- Steve... - Mă gândesc...
că poate există ceva ce nu ne spui.
Vrei să faci asta acum, da?
Da, vreau.
Avem întrebări
și cred că ar fi grozav dacă ne-ai spune câte ceva în sfârșit.
Bine.
Începem cu telefonul primit de la dna Dudley
- și ce a spus exact despre... - M-a sunat...
imediat după ce a sunat poliția.
A zis că a văzut mașina în fața casei,
și a intrat înăuntru, și a văzut-o pe sora ta...
atârnând de scara în spirală din bibliotecă.
Și...
dna Dudley și-a cerut scuze
pentru că a vomitat pe podea și...
Ce urmează?
Ți-a spus Nellie în vreunul din pufplicurile ei
că a dat buzna la lansare mea de carte acum o lună?
- Nu mi-a spus. - Să țipe la mine.
- Stai, cum? - Da.
- Ar face Nell una ca asta? - Nu, n-ar face.
Nu era ea însăși.
Mergea la un alt terapeut de când cu Arthur.
- Așa este. - Știe cineva ceva de doctorul ăsta?
Orice psihiatru care știe ce face ar fi ținut-o mai din scurt.
- E un șarlatan nenorocit. - Nu mai lua tratamentul.
Cum părea când ați vorbit?
- Te-a sunat? - În ziua când s-a întâmplat.
- L-a sunat și pe Steve. - Ai vorbit cu ea?
- Nu, n-am apucat. - Nici eu.
Nu era îngrijorată pentru ea, ci pentru tine.
Am vorbit eu cu ea.
Da.
Am vorbit cu ea în noaptea aia. Era...
Era îngrijorată de mai multe lucruri, nu doar pentru Luke.
Ei bine...
Ce anume?
Mi-a spus că Doamna Gât-Întors revenise.
Asta e.
Boală mintală.
- Nu, nu, Steve... - Clar ca ziua.
- Nu, nu... - Este ereditar.
Ai lăsat-o să creadă toate porcăriile alea.
- Nu... - Tâmpeniile alea despre casa bântuită.
Iar ăsta este finalul inevitabil care te face vinovat.
- Cine e Doamna Gât-Întors? - Clar.
Deci o auzi spunând niște nebunii...
- Nu sunt... - de când avea șase ani,
și nu te-ai gândit că poate avea nevoie de ajutor?
Ba da. Te-am sunat imediat.
- Cum ai făcut și cu mama, ai ignorat... - Nu e așa.
Sper că o să treacă și apoi nu spui nimic.
Dacă nu am spus ceva, am făcut-o ca să vă protejez pe voi, copiii.
Nu am nevoie... De ce să am nevoie să fiu protejat de adevăr?
Nu. Este... are dreptul...
Adică?
Ce înseamnă asta?
Am spus că ai dreptul.
- Mi se datorează adevărul? - Ai dreptul să fii furios.
Nu uitați de ce suntem aici.
Cât de generos să-mi permiți să fiu furios.
Toți. Cu toții aveți dreptul.
La ce mai am dreptul acum că ești atât de generos?
Poate ar trebui să te abții...
înainte să vorbești despre adevăr, Steve.
- Lăsăm totul să iasă la iveală acum? - Ești beat.
Theo e beată, eu sunt doar furios.
Asta e partea din spectacol unde îmi folosești cartea?
Vrei să vorbim despre sădirea de iluzii?
- Ce-ar fi să...? - Asta-i.
Fantezii pentru amuzament și profit, Steve.
- Am să fac... - Ce zici de asta?
Ai luat toată paranoia și nebunia aia și ai publicat-o pentru profit
ca să-ți promovezi cariera literară.
- Serios? - Așa că nu sta lângă coșciugul lui Nellie
- ținându-ne lecții. - Vă mai certați pentru cartea aia?
- Suntem toți obosiți... - N-ai avut rețineri
să ne exploatezi pentru niște bani murdari.
De aia nu am luat niciunul banii tăi nenorociți.
- Oprește-te! - Și tu ești beată, la dracu!
Când trebuie s-o onorăm pe Nellie.
Foarte rafinat, Theo.
Nu, nu.
Nu, nu știi. Nu știi ce am simțit.
Și nu știi ce simt.
Și am dreptul să procesez asta așa cum vreau.
Nu stai acolo și ne dictezi cum să ne plângem morții...
Futu-i!
Ești în regulă?
Sunt bine, Dumnezeule! Nu mă atingeți!
La dracu, nu mă atingeți!
Îmi ajunge suferința mea.
Nu-mi trebuie și a voastră.
Ce-o fi însemnând și asta.
Știi ceva?
Am luat banii, Shirl.
Da.
Am acceptat banii lui nenorociți.
Mi-am luat diploma.
Mi-am pornit cariera.
Pentru că știi ceva? Sunt bani buni.
Cartea a avut succes. Redevențele încă curg.
Și mă bucur al dracului că am făcut-o.
Ai acceptat banii lui.
Dacă n-aș fi făcut-o, aș fi fost o cățea încăpățânată, așa că...
Felicitări.
Taci.
Ești beată.
Nu.
Da.
Dar am dreptate.
Și acum ce? Vrei să te iei de mine?
Și ai crezut că poți locui în casa mea?
- Shirl... - Nu, lasă-mă să înțeleg.
Stai în casa mea, mănânci mâncarea mea și să mă minți în față atâția ani?
Ar fi trebuit să-ți cerem chirie de fapt.
Am vrut să plătesc, cățea moralistă.
Bănuiesc că te descurci să locuiești singură în altă parte?
Îți poți folosi redevențele.
Shirley.
- Vorbești serios? - Da.
- Nu. - Am fost de acord. Toți.
- Nu aveam să facem parte... - Nu am fost de acord.
- Ai stat acolo și ne-ai obligat... - Nu ai să mă minți
locuind sub același acoperiș în timp ce mă faci cățea.
- Bine. - Nu merge așa.
- Ușurel, Shirl. - Să te ia dracu!
Pe amândoi!
Bani murdari!
Te dau afară, Theo.
- Nu zici ceva? - Ce pot face...?
După înmormântare poți să te întorci în Cali, Steve.
Caută un alt loc unde să stai gratis, dr Crain.
În locul tău aș încerca să nu mai fiu așa de îngâmfată.
Dacă ai fi eu, nu ai fi așa un nenorocit!
Te faci de rușine, dar nu-ți dai seama.
Cade pe jos, dar eu sunt cea care se face de rușine?
Și noi am acceptat banii.
Adică eu, de fapt.
Am făcut-o.
- Nu, n-ai făcut-o. - Am deschis un cont.
Cecul pe care l-ai găsit ieri...
Shirl, continui să scazi prețurile până nu mai ai niciun profit.
- Da? Adică... - Să nu îndrăznești...
Înmormântările gratuite, mai ales cazurile speciale.
Nu da vina pe mine.
Cum voiai să țin afacerea pe linia de plutire?
Adică, dacă te gândești,
am luat banii și i-am folosit la ceva care a ajutat oamenii
- în cea mai rea zi din viața lor. - Oprește-te.
Ai idee cât m-ai umilit?
Ascultă, iubito...
Nu.
Amândoi. Doar...
Ieșiți. Nu pot...
Shirley...
Nu suport să mă uit la niciunul din voi acum.
Ieșiți!
S-a...
S-a terminat. Ieșiți cu toții.
Chiar trebuie să mă mut?
- Afară! - Las-o puțin.
Mai am...
am nevoie de niște votcă.
- Mai vreau votcă. - Mai este la parter.
- Mai vreau o sticlă. - Bine. Trebuie să plecăm, haide.
De ce nu...?
Să ne întoarcem la hotel și o lăsăm puțin singură.
E rănită, toți suntem.
- Oamenii răbufnesc. Este de înțeles... - Cum?
Ce naiba?
Ce este?
Cine a făcut asta? Ce?
Shirl.
Ce?
Este...? Ce e asta?
Este...
Credeți că e amuzant?
- Nu am... - Cineva a crezut că ce?
Că e amuzant? Este...?
- Cine dracu a făcut asta? - Jur pe Dumnezeu, nu am...
- Tu ai fost ultimul aici. - Nu, în niciun caz...
- Ai stat aici... - De ce aș face așa ceva?
Ce dracu?
S-a ars vreo siguranță?
Am un generator de rezervă.
Furtuna nu este atât de mare.
La naiba, chiar în seara asta.
La dracu!
Unde e cutia cu siguranțe?
Pot să ajut cu ceva?
Tată.
Nell.
Nell...
Nu.
Nell.
Nell?
Nu este în camera noastră. Nu știu de ce s-ar duce undeva singură.
Acoperișul.
Știu.
Grindina sună ca niște mingi de golf.
Nu vreau să mă gândesc cum a afectat acoperișul.
Îl aduc mâine pe Mullen să verifice.
Tocmai ce am pus baterii.
Bine, adu altele noi, eu continui să caut.
Voi verifica biblioteca și apoi bucătăria, ca să fiu sigur.
- Mă întorc imediat. - Bine.
Nellie?
La naiba!
Nellie? Ești aici?
Haide.
Unde te-ai dus?
Serios?
Bine.
Nellie? Liv?
Copii, sunteți în regulă acolo?
- Suntem bine. - Suntem în regulă.
Liv.
Cum naiba ai...?
Liv, nu te apropia de ferestrele alea.
Furtuna e din ce în ce...
Liv! Îndepărtează-te de la fereastră!
Iisuse Hristoase!
Liv! Iisuse!
Liv.
- Ce naiba? - Scumpule?
Ești în regulă?
Cred... cred că da.
Am căutat prin camere, dar nu era acolo.
Ce făceai?
M-am uitat în dorm...
dormitoare.
Scumpule.
Am cel mai vis ciudat.
- Ești în regulă? - Ce se întâmplă?
Venim!
Ce s-a întâmplat?
E ceva în casă, iar lanterna mea nu mai merge
am auzit-o respirând, nu știu ce era.
- Dar era foarte aproape de noi. - Bine.
Ușurel, ușurel.
Am văzut chiar și eu. Cred că a fost un câine mare.
A fugit într-acolo, către bucătărie.
Arăta ca un vârcolac cu ochii roșii.
Nu am văzut ochi roșii, dar a fost aici.
Sigur a fost ceva.
Unde s-a dus?
Este în regulă.
Iar?
Unde ai fost?
Eu... nicăieri.
Da, te plimbai prin întuneric?
Nu asta facem toți?
Steve și Shirl încă încearcă să dea drumul la curent.
Ceva îmi spune că nu vor reuși.
Da. Ceva mă face să cred și eu asta.
Cine crezi că a făcut asta?
Ca să fiu cinstit...
niciunul din noi.
Dar...
tu...
știi deja asta, nu?
Deci...
Doamna Gât-Întors, crezi că a fost ea? Adică, tot timpul ăsta a fost...?
Da.
Nu și-a făcut asta singură.
Nu.
Nici mama, nu?
Este...
Este o întrebare complicată...
Nu prea are sens.
Avem un generator de rezervă în beci
pentru frigider.
Nici măcar nu e furtună afară.
Restul străzii e în regulă.
- Serios? - Da.
- De ce este complicat? - A fost o noapte lungă.
Haide... să ne întoarcem.
Bine.
Chiar vreau să știu, tată.
Ce să știi?
Nellie nu s-a sinucis.
Luke.
- Nu a făcut-o. - Hai să nu facem asta iar.
- Și tata știe. - Știe?
Și nu cred că a făcut-o nici mama. Tata a zis că...
Tata a zis.
- Tata i-a încurajat ideile nebunești. - Nu.
- Uite cu ce rezultat. - Nu e o nebunie, Steve.
Cum plecăm din cameră, începi să-l înnebunești și pe el?
- Nu, Steve. - Nu, să vedem.
Nu, nu vreau să supăr pe nimeni mai mult decât suntem deja.
- Nu, spune totul acum! - Nu este...
Nu, nu vrea să audă asta.
Vezi despre ce vorbesc?
Nu știu de ce familia asta nu poate
recunoaște că există boala mintală.
Mama, Nell, tata vorbește singur toată noaptea.
Nu este așa.
Atunci explică-te odată, te rog.
Bine. Nell nu s-a sinucis, casa a omorât-o.
Nu înțelegi Casa Bântuită, Steve, nu ai înțeles-o niciodată.
Iar Nell și Luke
o înțelegeau mai bine decât voi...
- Tată. - Și mama ta a înțeles-o.
Și tot ce am făcut am făcut cu un motiv întemeiat.
- Toate tâmpeniile despre... - Vrei să auzi sau nu?
- O casă bântuită, dar nu înțelegi. - Eu nu înțeleg?
Tu nu înțelegi. Tu ești fantoma. Tu ești, tată.
- Tu ești prezența spectrală... - Haide, Steve...
- Văd prin tine ca prin sticlă. - Da?
Și singura diferență între tine și poveștile de la gura sobei
este că tu îmbătrânești.
Am încercat să vă țin în siguranță și să protejez
ce amintiri mai aveați cu mama voastră.
- Ți-a intrat în cap! - Nu ai înțeles niciodată.
- A îmbolnăvit-o. - Problema ta...
- Mereu a fost problema ta. - A mea?
Crezi că știi ce s-a întâmplat atunci?
- Nu știi... - Nu a murit părintele care trebuia!
Haide să...
- Unu, doi... - Haide.
Trei.
Bine, în jos.
Pune-l jos.
Trebuie să-i aranjez machiajul.
Mă duc să iau cutia de machiaj.
E în regulă, băieți.
Așteaptă.
Shirley.
Shirley, așteaptă.
Nellie...
Aici ești. Am fost îngrijorați de moarte.
Unde ai fost?
Am fost... aici.
Am fost exact aici.
Scumpo, ești înghețată.
Am fost chiar aici, am țipat și strigat
și niciunul nu mă vedeați.
- De ce nu mă puteați vedea? - E în regulă, puiule.
Am făcut cu mâna, am sărit și am țipat și nici măcar nu v-ați uitat.
- Niciunul nu v-ați uitat măcar. - Ne pare rău.
Ne pare rău.
Haide, o vedem mâine.
Haide.
Să nu mai faceți asta niciodată.
Niciodată.
Am crezut că a pus mâna pe tine chestia aia din casă.
Am crezut că te-au luat.
Mă bucur atât de mult că ești bine.
Haide.
Nu te mai las să pleci niciodată.
Niciodată.
Promit.
Am fost chiar aici.
Nu m-am dus nicăieri.
Am fost chiar aici.
Am fost chiar aici
tot timpul.
Nici unul din voi nu mă vedea.
Nimeni nu mă vedea.